Tai jau graži tradicija – senus metus palydime, o naujus pradedame keldami žvilgsnius į aukštyn – ten, kur drąsiai plaikstosi Lietuvos trispalvė, mūsų valstybingumo simbolis.
Įprasta sakyti, kad praėję metai buvo nelengvi. Ne mažiau įprasta išgirsti, kad būsimieji šviesesni nebus. Manau, tai apsisprendimo reikalas, ką akcentuoti, į ką dėmesį telkti – į tamsą ar į šviesą. Tačiau juk tamsą galima pamatyti tik todėl, kad joje slypi šviesa. Turėkime drąsos ją įžvelgti, ir pasaulis taps šviesesnis.
Dabar, prabėgus šimtui ir penkeriems metams nuo tos dienos, kai Gedimino pilies bokšte būrys savanorių iškėlė trispalvę, galime drąsiai pasakyti: turime savo valstybę, kuri pajėgi susidoroti su iškylančiais sunkumais ir iššūkiais. Per pastaruosius trejus metus mus užgriuvo pandemija, karantino pasekmės, karas Ukrainoje, energetinė krizė – mes atsilaikėme. Kalbėta, kad mus užguls ekonominė krizė, socialinė suirutė – atsitiesėme, susitvarkėme. Turime ištikimų draugų ir sąjungininkų, priklausome galingiausiems pasaulyje geopolitiniams dariniams – Europos Sąjungai ir NATO. Esame pilnateisiai pasaulinės bendrijos nariai.
Turime Lietuvą – šiuolaikišką valstybę, kuri pasitiki savo piliečiais, kurie savo ruožtu pasitiki savo valstybe.
Esu įsitikinusi, kad tie savanoriai, anuomet iškėlę vėliavą, šiandien mumis didžiuotųsi. Žvelgdami į trispalvę jie matė vėjyje besiplaikstančią svajonę, kuri, deja, žlugo mažiau nei po savaitės, kai Vilnių užėmė besiveržiantys į Vakarus bolševikai. Šiandien mes matome, kad ta svajonė tapo tikrove – valstybe, kuria didžiuojamės, kurią saugoti, tvirtinti ir perduoti ateities kartomis yra visų mūsų atsakomybė.
Todėl drąsiai kelkime žvilgsnius aukštyn! Turime kuo didžiuotis ir nebijokime to daryti!